25.000
PÁD TŘETÍ ŘÍŠE
Mám pocit, jako bych se měla zlobit na to dítě.
Na tu naivní malou holku. Nebo že jí nesmím odpustit,
že neviděla, nebo nechtěla vidět, co to bylo za zrůdu...
Že nevěděla, do čeho se pouští.
Zvláště pak na to, že jsem všechno prohlížela.
Nebyla jsem fanatická nacistka a mohla jsem tenkrát říct:
"Já to dělat nebudu. Nechci jet na hlavní velitelství."
Ale neudělala jsem to. Na to jsem byla příliš zvědavá.
A ani jsem si neuvědomila,
že by mě osud mohl dostat někam, kde jsem vůbec být nechtěla.
Je prostě těžké odpustit sama sobě.
Jsou tu dámy.
- To je v pořádku. - Mohou projít.
Listopad 1942
Vůdcův hlavní stan "VLČÍ DOUPĚ" Rastenburg, východní Prusko
Posaďte se, dámy.
Malý moment, prosím. Vůdce právě krmí psa. Hned přijde.
Můžete nám říct... Jak ho máme oslovit?
Vůdce nejprve promluví k vám a vy potom odpovíte: Heil, můj Vůdce.
A máme taky salutovat?
Myslím dámy, že to nebude nutné.
Vůdce totiž nehledá vojáky, ale sekretářku.
Chovejte se naprosto normálně. Přirozeně.
A teď mě omluvte, jdu se podívat, jestli má na vás čas.
Můj Vůdce, dámy z Berlína už jsou tu.
Dovolte, abych vám poděkoval, že jste přišly takhle v noci.
Ale během války člověk někdy nemůže brát ohled na hodiny.
- Jak se jmenujete? - Margarethe Lorenzová, můj Vůdce.
- A odkud jste? - Z Fuldy, můj Vůdce.
- A jaké je vaše jméno? - Ursula Puttkammerová, můj Vůdce.
Ty zdvořilosti nejsou nutné. A odkud jste?
Z Frankfurtu nad Mohanem, můj Vůd...
Hannah Potrovská, narozená a vychovaná v Berlíně.
Přesněji v Pankowě.
Hedwiga Brandtová z Crailsheimu, Schwaben.
- A vy jste? - Traudl Humpsová, z Mnichova.
Dáma z Mnichova.
Tak můžeme se do toho pustit, slečno Humpsová?
Moje Blondi vám neublíží. Je velice inteligentní.
Je chytřejší, než někteří lidé.
Ale nejdřív se posaďte, prosím.
Nemusíte být nervózní, kvůli chybám. Sám se pletu, když diktuji.
Ani vy jich tolik neuděláte.
Jste velmi mladá.
- Kolik vám je let? - 22, můj Vůdce.
Mí němečtí krajané a krajanky...
...a straničtí kolegové.
Je poněkud neobvyklé,
že i po 20 letech služby, jeden jediný muž stále stojí v čele svých stoupenců
...a že ani po 20 letech jeho program nepotřebuje obměnu.
Myslím, že to zkusíme ještě jednou.
Zvládla jsem to. Přijal mě.
O dva roky později
Berlín - 20. duben 1945 Hitlerovy 56. narozeniny.
Kryjte se!
Rychle! Pokračujte! Dostaňte to z té ulice!
Kryjte se!
To je dělostřelectvo!
Nebuď hloupá. Kde by se tu vzali?
Máš pravdu. To nejsou letadla! To jsou děla! To jsou Rusové!
Krásný dárek k narozeninám.
Odkud zní ty děla?
Můj Vůdce, všechno nejlepší k narozeninám.
Můj Vůdce, centrum Berlína je pod palbou.
Granáty vybuchly nedaleko Brandenburgské brány a Reichstagu.
- Odkud přicházejí? - To ještě nevíme. Mám tam Kollera.
Kollera? Dejte mi Kollera.
Kollere, víte něco o tom, že je Berlín bombardován?
- Ne. - Copak neslyšíte ty výstřely?
- Ne, jsem ve Wildpark-Werderu. - V Berlíně je zmatek!
Rusové zřejmě obsadili železniční most přes Odru.
Nepřítel nemá žádné železniční dělostřelectvo poblíž Odry.
To nebude těžké dělostřelectvo. Vzdušná obrana hlásí tak...
...10 až 12 cm ráže. Rusové mají obsazené pozice poblíž Marzahnu.
To je jen 12 kilometrů od centra. Rusové jsou tak blízko?
Měli by tam poslat celé velitelství Luftwaffe!
To není možné!
Rusové jsou 12 kilometrů od centra města.
A nikdo mi nic neřekl! Asi se budu muset začít ptát sám!
Možná je to přece jenom těžké dělostřelectvo.
- Ten most přes Odru... - Nesmysl!
To je Himmler, ten nabubřelý šprýmař.
Všude samí pohlaváři. Je mi z nich špatně.
Vůdce dnes začal s Clausewitzem.
Berlín je hlavním cílem. Nebude schopný ho ubránit.
Když Vůdce zůstane tady, Říše padne spolu s ním.
Musíme mu to rozmluvit. Promluv si s Hewlem.
Je to jediný diplomat, na kterého Vůdce dá.
Hewel už zkoušel všechno. Je to marné.
Tak zkus promluvit se švagrovou.
Proč ne? Jsi ženatý se sestrou Evy Braunové.
Musíme zkusit všechno. Berlín je téměř obklíčený.
Jsi mladý. Za chvíli budeš otcem.
- Vážně tady chceš umřít? - To ne.
Pánové, Vůdce.
Heil!
Všechno pryč! Rychle! Do 2 hodin musíme být pryč!
- Co se to tady děje? - Odjíždíme.
Začal "Clausewitz".
Všechna ministerstva a oddělení se stěhují z Berlína.
A kdo se postará o lidi a vojáky?
- To se mě neptejte, profesore. - Ale tohle je šílenost!
Profesore.
Nedovolím vyklizení své kanceláře.
- Vážně? A to proč? - Zhroutilo by se tím zásobování.
Dobrý voják si vždycky najde něco k jídlu.
Když se všude kolem bojuje, tak kam půjde žebrat? K lidem?
- To je nezodpovědnost! - Je to rozkaz od Vůdce!
Jako vedoucí oddělení, podám zprávu SS a Himmlerovi.
Ale jako doktor jsem součástí Wehrmachtu a ten ještě neodjíždí.
Pamatujte si to.
Profesor zůstává v Berlíně. Připravte mu potřebné papíry.
Odjíždíme!
Všechno pro Německo! Heil, můj Vůdce.
Vůdce, já... Heil, můj Vůdce!
Mají tak naspěch s tím odjezdem.
Ten hnědý nosáč je nejhorší.
Říkají "Heil!", ale přitom si myslí "Polib mi".
Můj Vůdce, prosím, opusťte Berlín. Ještě není pozdě.
Pozdě?
Hewele, můžete na moment?
Určitě souhlasíte s tím, že bychom měli kontaktovat spojence.
- Musíme začít s řízenou politikou. - Souhlasím. Potřebujeme politiku.
Politiku? Už nechci dělat žádnou politiku.
Mám toho po krk!
Až budu mrtvý, budete mít dost času na tu svou politiku.
To nic, drahý Himmlere.
Můj věrný Heinrichu.
To nic.
Jen jděte.
- Už na to nemá sílu. - No jo...
Co bys čekal od vegetariána a abstinenta?
Teď vážně, Fegeleine. Přebírám velení.
Berlín za pár dní padne.
A když Vůdce zemře, kdo bude vyjednávat se spojenci?
Proč si myslíš, že s tebou budou jednat?
Nacistický stát a SS jsou potřeba pro udržení pořádku.
Hodina s Eisenhowerem, a bude mít ten pocit taky.
- První krok už jsem udělal. - Pozor, to je velezrada.
Oh, Fegelaine. Teď mám jiné starosti.
Mám Eisenhowerovi zasalutovat, nebo mu podat ruku?
Hele.
- Nejlepší hosté vždycky chodí pozdě. - Pánové...
Už odjíždíte? Chtěl jsem s vámi mluvit.
- Ten Vůdcův příkaz... - Opravdu už musím jít.
Někdy se za mnou stavte v Hohenlycheně.
Jedu na sever, pomoct v bitvě o Berlín.
Víte, Speere... To bombardování má taky své výhody.
Je jednodušší odklidit trosky, než všechno zničit.
Až bude po válce, rekonstrukce pak bude rychlá.
Strávili jsme tisíce hodin nad replikami města.
Jste opravdový génius, Speere.
Ano, opravdový. Jen vy a já víme, že Třetí Říše by byla nemyslitelná,
jen se skladišti a továrnami. Mrakodrapy a hotely.
Tahle Třetí Říše bude plná bohatství a kultury,
která přežije tisíce let.
Vezměte si všechna ta starobylá města. Akropolis...
Středověká města, katedrály...
Víme, že tohle lidé potřebují.
Vážně, Speere.
To byla moje představa.
A pořád ještě je!
Můj Vůdce,
jestli chcete uskutečnit tyto plány, musíte opustit Berlín.
Eva, řekněte něco.
On je Vůdce. Nejlíp ví, co je správné.
Musíte opustit Berlín. Rusové nás už skoro odřízli.
To nemohu udělat, mé dítě.
Byl bych jako Láma, utíkající od svých oddaných.
Musím řešit ten problém tady, v Berlíně, nebo zemřít.
Speere...
Co si myslíte vy?
Měl byste být na scéně, když bude opona padat.
Nabít!
Jděte pryč! Nechte mě být!
Kolik ti je? Dvanáct? A tobě? Čtrnáct?
Proč jste tady? Hrajete si na válku? Jděte domů!
- Kdo jste? Co chcete? - Chci svého syna. Živého.
Měl byste být hrdý. Zničil dva tanky.
Vůdce ho za to vyznamená.
Jste ještě mladý. Na které frontě jste bojoval?
Ještě nemám hodnost.
Tak to máte štěstí. Pošlete ty děti domů.
Budeme tuhle pozici bránit do posledního muže.
Pozici? Tohle není pozice, to je past!
Rusové přijdou ze dvou stran a vy se odsud nedostanete!
- Odrazíme útok. - A jak?
Protiletadlovou artilerií.
Rusové přijedou s několika armádami, tanky a dělostřelectvem.
Vážně si myslíte, že přežijete aspoň 5 minut?
Slíbili jsme to Vůdci.
Copak to nevidíte? Válka už je prohraná!
Zbabělče!
Odejděte. Hned teď!
Jestli tu zůstanete než přijdou Rusové, jste všichni mrtví.
9. armáda musí ustoupit, jinak bude zdecimovaná...
Nenařídíme ústup 9. armády. Busse musí bojovat tam, kde je.
Můj Vůdce, pak je 9. armáda ztracená.
Zatlačíme Sovětskou armádu zpátky na sever a východ...
...nelítostným a mocným útokem.
Za pomoci kterých jednotek, můj Vůdce?
Steiner zaútočí ze severu a přidá se k 9. armádě.
9. armáda se nemůže pohnout.
Nepřítel má 10-násobnou převahu.
Wenckova 12. armáda je musí posílit.
Ale můj Vůdce, 12. armáda se blíží k Labi.
Tak to musí otočit!
- Pak bude západní fronta otevřená. - Pochybujete o mých rozkazech?
Myslím, že jsem to řekl jasně!
Spojenci uvidí, že jenom my dokážeme porazit Bolševiky!
Jenom my umíme nastolit pořádek.
Musíme udržet Berlín a pak se dohodneme s Američany.
- Mohnke, ještě že tu jste. - Můj Vůdce.
Dneska začíná "Clausewitz". Berlín bude první město.
Budete velitel obrany v citadele.
Můj Vůdce, budeme bojovat do posledního muže.
Ale jsou tu ještě asi 3 miliony civilistů. Musí být evakuováni.
Chápu vaši starost, Mohnke.
Ale musíme být, jako z ledu.
Už nemůžeme plýtvat energii na takzvaných civilistech.
Můj Vůdce, se vší úctou, co se stane se ženami a dětmi,
a tisíci zraněných a starších lidí?
Ve válce, jako je tahle, nejsou žádní civilisté.
Vůdce ztratil smysl pro skutečnost.
Bojuje s divizemi, které dávno neexistují.
Gruppe Steiner byla rozmetána, a Steiner má útočit! Šílenost!
- Tak proč mu to neřekneš? - Zbytečně. Neposlechne tě.
- Něco se musí stát. - Zbláznil ses? Vyhodí nás!
Jsme vojáci. Přísahali jsme Vůdci věrnost.
Takže nemáme používat vlastní mozek?
A to říkáš zrovna ty? Bezcitný kariérista?
Co prosím?
- Kde lítáš? - Nestarej se.
Můj Vůdce, stojí před vámi nejlepší protitankový mladí bojovníci Berlína.
Jsem na vás pyšný.
Můj Vůdce, tenhle chlapec zničil protitankovou střelou dva tanky.
- Jmenuje se Peter Kranz. - Tak ty jsi Peter.
Přál bych si, aby mí generálové byli stejně stateční, jako ty.
Velmi dobře.
Pomáháte tvořit historii.
A až Německo vstane z trosek,
budete hrdinové.
Buďte zdrávi.
Nevím jak vy, ale já mám raději vzdušný útok.
- Co jen s námi bude? - Mohla bych jít, kdybych chtěla.
Všichni ho opouští. Nemůžeme přece všichni odejít.
Taky nemůžu odejít.
Ani nevím, kam bych šla.
Mí rodiče i všichni mí přátelé mě varovali.
Nezahrávej si s nacisty.
Co bych jim asi řekla: "Ahoj, udělala jsem chybu."
Teď, když se všechno pokazilo, jsem si uvědomila svou chybu?
Život půjde dál.
- Co vy si myslíte, pane Obberste? - Musíme jít.
- Ale kam? - To nevím.
Kamkoliv, kde nás budou potřebovat.
Pojďme nahoru. Budeme slavit.
Pojďte.
Pojďte, děcka.
Měly bychom se dnes trošku pobavit.
Kamkoliv se nepřátelé pohnou, všechno co najdou, budou jen trosky.
To je rozsudek smrti pro všechny Němce.
Žádná elektřina, plyn, pitná voda, uhlí, ani doprava.
Když všechno zničíte,
naše země se vrátí do středověku!
Tenhle rozkaz nedává lidem žádnou šanci na přežití.
Když je prohraná válka, co záleží na tom, jestli jsou lidé ztraceni?
Základní potřeby života Němců teď vůbec nejsou důležité.
Naopak, Speere. Měli bychom je zničit sami.
Naši lidé jsou slabí,
a vzhledem k přírodním zákonům, by měli všichni vyhynout.
Jsou to vaši lidé. Jste jejich Vůdce.
Co zbude po téhle bitvě?
Jen podřízení. Nadřízený padne.
No tak, lidi...
Pojďte mezi nás. Jde se tancovat.
- Smím prosit, slečno Braunová? - Velmi ráda.
- Smím? - Prosím.
Copak?
Musíme opustit Berlín, Evo. Musíš ho přesvědčit.
Nebo pojď se mnou.
Evo!
Zemřeš.
Mohl by někdo pustit hudbu? Chci tančit.
Tančit!
- Máte speciální přání? - Co takhle swing?
Traudl...
Traudl.
To je všechno tak neskutečné.
Jako sen, z kterého se nemůžeš probudit.
Pořád pokračuje.
Gerdo, není mi dobře.
Pojď, Traudl.
Pojď, pojď, pojď...
Sakra práce!
Nepohnul jsem se...
Ani jsem se odsud nehnul!
Na západ? Kde na západ?
- Jsem kilometr od nepřátel! - Generále!
Dostal jsem to!
Haló? Haló!
Co teď, pane generále?
- Budu popraven. - Co? Proč?
Myslí si, že jsem přesunul stanoviště na západ.
Buďte opatrný, pane generále.
Pojďte se mnou.
- Schenck. - Mohnke.
Jsem pod kancléřstvím. Jsem teď velitel obrany.
- Potřebuji pomoc. - To bude těžké. Všechno je pryč.
Můj asistent a já jsme tu jediní.
- Jste doktor? - Ano, internista.
Pošlete nám sem auto se všemi léky, hlavně morfiem,
které tam najdete.
- Vynasnažím se. - Děkuji. Pospěšte si.
Potřebuji mluvit s Vůdcem.
- Můžu vědět o čem? - Mám být popraven.
Počkejte tady.
Vaši zbraň, prosím.
Tady ne.
Stanoviště 2.
Rozumím.
Generále...
Vy ne.
- Heil Hitler! - Heil Hitler!
Co se děje? Proč mám být popraven?
Víte, že jakýkoliv manévr směrem na západ je zakázaný.
Důstojníci, kteří neposlechnou příkaz, musí být popraveni.
Co tím myslíte? Mí vojáci celou dobu bojovali.
Mé stanoviště je kilometr od první linie.
Pokračujte.
Vidíte to? Vyprošuji si, abyste se mnou mluvili tímto tónem.
A teď dělejte, co uznáte za vhodné.
Asi bude lepší, když to Vůdci řeknete sám. Pojďte se mnou.
- Tam nemůžete, Oberste. - Nařízení od velitele Monhkeho.
Musím se dostat do nemocnice. Potřebujeme léky.
Tady už nikdo není. Všichni už jsou pryč
- A zranění? - Jak to mám vědět?
Podívám se. Zůstaňte tady.
Buďte opatrný. Je tu spousta Rusů.
Vidíte? Támhle končí Říše. Za tím už je Ruská oblast.
Můžu?
Paličák! Proč mě to nenechal udělat?
Haló?
Už jsem měl být dávno zpět. Jste si jistí, že mě Vůdce ještě potřebuje?
- Dejte si něco k pití. - Vůdcův příkaz.
Udělal jste na Vůdce velký dojem.
Myslíte, že Steiner zaútočí?
Pochybuju, že je Steiner schopný vůbec něco udělat,
ale to vy jistě víte lépe, než já.
Jestli Steiner nezaútočí, Berlín je ztracený.
Vůdce vaše zpráva zaujala.
Budete velet obraně Berlína.
Byl bych raději, kdyby mě popravil.
Nechte je, ať se přiblíží.
Pozor, tank!
Klid. Počkej si, dítě. Ještě jsou moc daleko.
Sakra!
Prosím, jděte dovnitř.
- To je Německé dělostřelectvo? - Obávám se, že ne.
Copak Steiner ještě nezaútočil?
Musíte co nejdříve odejít. Pomalu už dochází čas.
Ale Vůdce má situaci pod kontrolou.
Steinerův útok všechno změní.
Říkal, že změní vojenskou historii.
Všichni kromě Vůdce vědí, že je to jen fantasie.
Zajímalo by mě, jestli tomu vůbec věří on sám.
- Proč by hrál nějakou hru? - Má snad co ztratit?
Nevěřím ani slovo!
Nepřítel prolomil obranu.
Obsadil Zossen a postupuje k Stahnsdorfu.
Jsou na severní hranici města, mezi Frohnau a Pankow.
Na východě dobyli Lichtenberg, Mahlsdorf a Karlshorst.
Jestliže Steiner útočí, všechno bude v pořádku.
Můj Vůdce...
Steiner...
Steiner nemá dostatek sil.
Nezačal útočit.
Zůstanou tu se mnou: Keitel, Jodl, Krebs a Burgdorf.
To byl rozkaz! Dal jsem rozkaz, aby Steiner zaútočil.
Jak se opovažujete ignorovat mé rozkazy?
Takhle daleko to došlo?
Vojsko, všichni mi lžou! Dokonce i SS!
Generálové nejsou nic jiného, než banda zbabělců!
Můj Vůdce, to nedovolím...
- Zbabělci a neschopní zrádci! - Můj Vůdce, to je urážka!
Generálové jsou jen špína Německého národa!
Žádný smysl pro čest!
Říkáte si generálové jen proto, že jste strávili léta na akademii,
kde vás naučili akorát používat vidličku a nůž.
Roky mě armáda jenom zdržovala!
Jediný, co umíte, je pořád se mi příčit!
Už dávno jsem měl...
...vysoké důstojníky popravit, jako to udělal Stalin!
Nikdy jsem nebyl na akademii.
A přesto jsem dokázal celou Evropu dobýt sám!
Zrádci!
Podváděli jste mě od začátku!
Taková zrada od německého lidu!
Ale všichni zrádci draze zaplatí! Zaplatí vlastní krví!
Utopí se ve své vlastní krvi!
Jen klid, Gerdo. Všechno bude dobrý.
Všechny moje rozkazy jste ignorovali.
Jak můžu být velitel za takovýchto podmínek?
Je po všem.
Válka je prohraná.
Ale jestli si myslíte, že teď opustím Berlín,
tak se mýlíte. Raději bych si nechal projít hlavou kulku.
Dělejte si, co chcete.
To nemyslel Vůdce vážně s tím, že by se raději zabil, že ne?
Paní Junge, paní Christianová.
Převlékněte se. Za hodinu přiletí letadlo, které vás vezme na jih.
Všechno je ztraceno.
Úplně ztraceno.
Vy víte, že vás neopustím. Nemůžete mě takhle poslat pryč.
Můj Vůdce, já tu taky zůstanu.
- Co teď? - Je čas ukončit tuhle komedii.
Chcete, abychom přestali bojovat? To je nepřijatelné!
Vůdce nechce, abychom se vzdali. Už nikdy listopad 1918. Nikdy!
Ale on už nechce být ve vedení. Řekl: "Dělejte si, co chcete."
Nikdo ho nenahradí. On je Vůdce.
Je jen zmatený. Dostane se z toho.
Skvěle. A co dál?
Žádná kapitulace! To by nikdy nechtěl!
- Dlužíme mu to! - To jsou pouhé fráze!
Musíme jednat! Dřív, než bude pozdě!
- Staráte se jen o sebe! - Važte svá slova!
Zatraceně!
Nikdy se odsud nedostaneme živé. Je po všem.
Musíme čekat.
Už ani sám Vůdce tomu nevěří. Co s námi bude?
Günsche říká, že je tu tunel, který vede pod Ruskými liniemi.
Proč jsi tedy říkala, že chceš zůstat s ním?
Ani nevím. Vážně.
Už to přestalo. Pojďte se projít.
Traudl.
Podívej.
Oh, holky... Taky si ještě zapálím.
Pojďme zpět.
- Odkud přicházejí? - Volkssturm. Dnes zverbovaný!
Musejí odtamtud pryč!
Pane kapitáne, Volkssturm je pod přímým velením Dr. Goebbelse.
Ať jdou tam odsud pryč! To je šílený!
Přebírám odpovědnost!
- Myslím, že jedeme špatně. - Skvěle.
Stop! Vypnout světla.
Stůjte!
- Zůstaňte, kde jste? - No fajn, Němci.
- Pomoc! Chtějí nás zabít! - Co to má znamenat?
- Greifkommando. - Děláte si legraci?
Hnusný zrádce! Ostuda německého lidu!
Nechte toho! Nechte ty muže jít!
- Co to má znamenat? - Vykonáváme jen rozkazy.
Tihle muži jsou na útěku. Zrádci musejí být zabiti.
Jsou to staříci. Civilisté. To nemůžete.
Ne?
A kdo mi to zakáže? Vy?
Dost! To by snad stačilo!
Rozpusťte to!
Tohle je doktor!
- Můžete operovat? - Ne tak docela.
Pozor!
Nenechte děti, aby si brali příliš mnoho hraček.
A taky věcí na spaní. Nebude to potřeba.
- Pane ministře... - Paní Junge, přijede sem má rodina.
Mohla byste se o ně chvíli postarat? Děkuji vám.
Veliteli, co pro vás mohu udělat?
Pane ministře, Volkssturm je pro Rusy snadnou kořistí.
Nemají ani zkušenosti, ani dobré zbraně.
Jejich neoblomná víra ve vítězný konec to všechno vynahrazuje.
Pane ministře, bez zbraní ti muži nemohou bojovat.
Jejich smrt bude zbytečná.
Nelituji je.
Opakuji: Nelituji je.
Lidé si to zvolili sami.
Ano, možná vás to překvapuje. Nedělejte ze sebe hlupáka.
My jsme ty lidi nenutili. Oni sami se nabídli.
A teď za to platí.
Ano?
Haló?
- Evo, musíš opustit Vůdce. - Hermann!
Nebuď hloupá. Tady už jde o život.
Jak to můžeš říct? Kde jsi?
Rozhodl jsem se, že nezemřu v Berlíně.
- Hermann, ví moje sestra, kde jsi? - Přemýšlej o tom. Ještě ti zavolám.
Děti, váš pokoj je vpravo.
Počkejte.
- Dobrý den, paní Goebbelsová. - Ráda vás vidím, paní Junge.
Tiše, tiše, děti.
Pojď sem, Helgo. Tiše.
Upravíme se a pak půjdeme pozdravit strýčka Hitlera.
Ano! Ano!
- Pamatujete si tu písničku? - Ano.
Nejlepší věc, kterou můžete udělat, je střelit se do pusy.
To je nejlepší místo.
Nic neucítíte. Hned budete mrtví.
Chci být po smrti hezká. Vezmu si jed.
Pokud mám umřít, tak ať je to bez bolesti.
Ale to je bezbolestné.
Paralyzuje to nervový a dýchací systém.
Je to záležitost vteřiny.
- Můžu ho taky dostat? - Já taky.
Himmler mě dobře zásobuje.
Děkuji.
Rád bych vám dal hezčí dar.
Berlín, 23. duben 1945.
Drahá sestřičko. Mrzí mě, že ti musím psát tenhle dopis.
Ale takhle to prostě je. Nikdo neví, kdy to skončí.
Nejprve: Hermann není s námi.
Ale jsem si jistá, že ho brzy zase uvidíš.
Dostane se z toho a bude bojovat za Bavorsko.
Vůdce už přestal doufat ve vítězný konec.
Drahý synu. Nevím, jestli ti tenhle dopis přijde.
Snad mi někdo dovolí poslat ti poslední pozdrav.
Zůstanu s tátou i přes jeho nevoli.
Minulou neděli mi chtěl Vůdce pomoci utéct.
Ale znáš svou matku. Máme stejnou krev.
Nikdy jsem na něco takového ani nepomyslela.
Je pro mě vším, co dělá život krásným.
Když nebude Vůdce a nacionální socialismus, nemám důvod žít.
Taky proto jsem přivedla děti.
I pro ně to bude lepší.
Snad se Bůh nade mnou slituje, jestliže jim přinesu spásu.
Budu mít na sobě náhrdelník s tím zeleným kamenem, až do konce.
Chtěla bych, abys ho potom nosil ty.
Bohužel, mé diamantové hodinky jsou u hodináře.
Adresu napíšu na konci. Doufám, že je získáš.
Chci, abys je měl ty.
Taky dostaneš náhrdelník s přívěskem z topazu.
Narozeninový dárek od Vůdce.
Dlužím nějaké peníze Heisově společnosti.
Možná existují ještě další dluhy, ale nebude to víc, než 1500 marek.
Všechna pošta Vůdci, soukromá i jiná, musí být spálena.
Posílám ti nějaké jídlo a tabák. Káva je i pro Lindner a Kathl.
Cigarety jsou pro Mandi, tabák pro tátu a čokoláda pro maminku.
No, už mě nic nenapadá. To je pro dnešek vše.
Drahá sestřičko, přeji ti hodně, hodně štěstí.
A pamatuj, Hermanna znovu uvidíš.
Srdečně tě zdraví a líbá...
...tvoje sestra.
Inge.
Inge!
Poslyšte, Keitele. Chci, abyste dnes v noci odjel.
Jeďte za Dönitzem a pomozte mu s organizací.
Věci by se měly zase rozjet.
Asi vám nerozumím.
Už nemám ropná pole. To je katastrofa.
Znemožňuje nám to všechny možné operace.
Až se tu všechno vyřeší, musíme získat ropná pole zpět.
- Nějaké otázky? - Ne, můj Vůdce.
Dobře. Tak vám přeji příjemnou cestu.
Mami!
Fritzi!
Fritzi! Fritzi!
Fritzi!
Martho!
Můj Vůdce, vzhledem k tomu, že Berlín bude brzo dobyt,
žádám o převzetí velení,
s úplnou svobodou rozhodování.
Pokud neobdržím odpověď do 22:00,
budu to brát tak, že nejste způsobilý odpovědět.
Poté budu jednat ve jménu německého národa.
To je velezrada. Zradil vás.
Göring to má dobře promyšlené.
Pokud by selhal náš komunikační systém,
budem odříznuti od okolního světa.
Nebudem schopni vydávat rozkazy.
Myslím, že Göring se chce dostat k moci.
Nikdy jsem nevěřil těm jeho klikám na Obersalzbergu.
Vždyť on chystá převrat!
Ten ubožák, ten příživník.
Povýšenecký, líný bastard!
Jak si dovoluje říct, že nejsem způsobilý! Šmejd!
- Dobrý den. - Pane Speere...
Jak jste se dostal do Berlína?
Nebylo to lehké, ale musím mluvit s Vůdcem.
Být vámi, chvíli počkám.
Luftwaffe. Kam je přeložil?
Už pro tohle by měl být popraven.
Tenhle morfinista! Zkorumpoval celou zemi!
A teď ještě tohle.
Zradil mě!
Úplně klidně mě zradil!
Zbavte Göringa moci. Teď hned.
A v případě, že bych válku nepřežil,
ihned ho popravte!
Co s námi bude? Je tu ještě nějaká naděje?
Paní Junge, odjeďte odsud, dokud ještě není pozdě.
Ale Vůdce tu zůstává. Nemůžeme ho tu přece nechat.
K tomu co ho čeká, nikoho nepotřebuje. A nejméně vás.
Ale pan Goebbels a jeho žena tu zůstávají. I jejich děti.
Ale děti...
Vždycky jsem věřila...
...že existuje cesta ven.
Vstupte.
Alberte. Ahoj.
Máš horečku?
Alberte, už to dál nevydržím.
Proč neodjedeš s dětmi, Magdo?
Odjet? A kam?
Můžu zařídit, že vás vezmou do Schwanderbergu.
Můžete se tam schovat, než to skončí.
Už to nebude dlouho.
Přemýšlela jsem o tom.
Moje děti nemohou vyrůstat ve světě bez nacionálního socialismu.
Přemýšlej o tom, Magdo. Děti mají také právo na budoucnost.
Jestli národní socialismus zmizí, nebude tu žádná budoucnost.
Nemůžu uvěřit, že to chceš udělat.
Jdi už.
Vstupte.
Věděla jsem, že přijdete.
Neopustil byste Vůdce.
Já...
Přijel jsem se rozloučit s Vůdcem. Dnes v noci se vracím do Hamburku.
Samozřejmě, musíte odjet. Posaďte se.
Vidíte? Mám tu nábytek, který jste navrhoval.
Nemohla jsem ho tam nechat.
Prosím, nabídněte si. Určitě jste celý den nic nejedl.
To je pravda.
Děkuji.
Je moc důležité, že jste přijel. Uvidí, že jste na jeho straně.
Pochyboval snad o tom někdy?
Poslední dobou si myslel, že jste taky proti němu.
Ale já jsem vždycky říkala, že se vrátíte, a teď jste tady.
Myslím že je rád, že jste mu poradil, aby zůstal v Berlíně.
Taky si myslím, že je to nejlepší.
A víte...
Možná to bude znít divně...
...ale já jsem tu vážně šťastná.
Vůbec nemám strach.
Vstupte.
Tak jste přijel...
Můj Vůdce, já...
To je v pořádku.
Sedněte si.
Měl jsem obrovské plány s Němci a celým světem.
Nikdo mě nechápal. Dokonce ani můj vlastní bratr.
Příležitosti, které jsme měli.
Celý svět nám ležel u nohou. Jen se shýbnout.
Příliš pozdě.
Můžu být pyšný jen na otevřený boj proti Židům...
...a že jsem pomohl Němcům zbavit se té židovské špíny!
Není těžké v tom pokračovat. Jeden krátký moment...
...a pak už jenom věčný klid.
Ale prosím, ušetřete lidi, můj Vůdce.
Jestli mí lidé nedovedou zvládnout tuhle zkoušku,
neuroním ani slzu.
Dostanou, co si zaslouží.
Ať to třeba nazývají osudem.
Už několik měsíců...
jsem vám chtěl říct, můj Vůdce...
Už celé měsíce sabotuji vaše rozkazy ke zničení.
Nejen že ignoruju vaše rozkazy, ale dokonce jednám proti nim.
Musel jsem vám to říct.
Tahle věc však nic nemění na mé osobní věrnosti k vám.
Takže odjíždíte.
Dobře.
Sbohem.
Přeji vám vše nejlepší.
Přeji vám dobrou chuť, pánové. Hlavní je dobře se najíst.